Tidligere i Sherlock...
Navnet er Sherlock Holmes, og adressen er Baker Street 221B.
- Farvel. - Sådan er han bare.
Haft en hård dag?
I går flyttede I sammen. Nu opklarer I forbrydelser sammen.
- Det sømmer sig ikke at juble. - Pyt med det. Spillet er i gang.
Hvis der fandtes helte, var jeg ikke en af dem.
Jeg skal brænde hjertet ud af dig.
Så skulle den være der.
- Har du ikke bukser på? - Nej.
Sådan skal du huske mig. Kvinden, der slog dig.
Der har aldrig været et uhyre.
Så står vi her endelig.
- Farvel, John. De tager livet af dig. - Din skiderik.
Jagtglæden, blodet, der pumper i årerne, os to mod resten af verden.
Vent! Vi bliver nødt til at koordinere.
- Jeg bad dig om ikke at være død. - Jeg hørte dig.
Du har aldrig været gådeløser. Du er en primadonna.
En mand er ved at dø. Spillet er i gang. Opklar det!
Han er afpresningens Napoleon.
- Du kunne ikke lege helt denne gang. - Jeg er en højtfungerende sociopat.
Der er ikke det fængsel, hvor Sherlock ikke ville skabe daglig uro.
Alternativet ville kræve din godkendelse.
Kan du have det rigtig godt, John.
- Har I savnet mig? - Hvordan går det til?
- Hvordan er eksilet? - Jeg har været væk i fire minutter!
- Hvem er det denne gang? - England.
Eller...
Den anden afghanske krig bragte mange ære og forfremmelse.
Men mig gav den ikke andet end modgang og fortræd.
Alt vel, kaptajn?
Jeg vendte tilbage til England med ødelagt helbred og en uvis fremtid.
Under de forhold var det naturligt at søge mod London.
Den store slamkiste, der opsluger alle imperiets dagdrømmere og driverter.
Watson!
Stamford. Kan du huske mig?
- Vi gik på Barts sammen. - Det er klart. Stamford.
Hvor har du dog været? Du er tynd som en pind.
Det lykkedes mig at komme hjem. Ikke alle havde det held.
- Hvad så nu? - Jeg mangler et sted at bo.
Et rimeligt sted til en rimelig pris. Det er ikke så let.
- Det er du den anden, der siger. - Hvem var den første?
- Ih, du milde. - Det er vist et eksperiment.
Han tæver lig for at se, hvor længe efter døden man kan få blå mærker.
- Har det et medicinsk formål? - Jeg er ikke sikker.
Det er jeg heller ikke. Hvor er så den ven, du har?
Undskyld.
Jeg håber ikke, vi forstyrrer.
- De har været i Afghanistan, ser jeg. - Dr. Watson. Mr. Sherlock...
- Glimrende reflekser. De går an. - Undskyld?
Jeg har set på værelser ved Regent's Park.
- Hvem taler om værelser? - Jeg sagde, jeg manglede en bofælle.
Nu står han her med en militærmand, der er solbrændt og netop såret -
- hvilket tyder på, at han har kæmpet i Afghanistan og er hjemsendt derfra.
Vi ordner detaljerne i morgen aften. Jeg skal til en hængning i Wandsworth.
- Hængning? - Det er professionel interesse.
Jeg spiller også violin og ryger pibe. Det er vel ikke et problem?
De er vant til ikke at tale ud. Vi skal nok enes. I morgen kl. 19.
Navnet er Sherlock Holmes, og adressen er Baker Street 221B.
Sådan er han bare.
Baseret på Conan Doyles bøger
Aviser! Aviser!
- Hvordan sælger "Den blå karfunkel"? - Den er meget populær, dr. Watson.
- Er der et rigtigt mord på vej? - Jeg skal spørge forbryderne.
Endelig. Er det ham derinde?
Nej. Overhovedet ikke. Farvel.
Glædelig jul, mr. Holmes.
Mr. Holmes! Bare De ville fortælle, hvornår De kom hjem.
Jeg vidste det knap nok selv. Jeg tog livtag med lemlæstede godsejere.
De passer ikke tiden.
- Hvad er det? - Det vedkommer ikke dig.
- Fangede De så morderen, Holmes? - Morderen, ikke benene. Uafgjort.
- Og De har udgivet en ny historie. - Ja, synes De om den?
Nej.
- Jeg har aldrig brudt mig om dem. - Hvorfor ikke?
Jeg siger jo aldrig et ord. Jeg viser kun folk ind og serverer morgenmad.
Inden for fortællingens rammer er det stort set Deres funktion.
Jeg er knap nok med i den med hunden.
- Den med hunden? - Jeg er værtinde og ikke en rekvisit.
- Mener du "Baskervilles hund"? - De gør værelset så gråt og trist.
Det er helt illustrators fortjeneste. Folk ville ikke kende mig uden måtten.
I alle de år, jeg har haft æren af at optegne Sherlock Holmes' bedrifter -
- har det ofte været svært at vælge blandt hans mange sager.
Nogle er endnu for følsomme at skildre -
- mens andre stadig er i publikums erindring.
Men ingen af vore mange fælles sager -
- har i den grad anstrengt min vens sind og fysik som:
DEN AFSKYELIGE BRUD
Mrs. Hudson! Der er en kvinde i min dagligstue.
- Er det med vilje? - Det er en klient.
Hun insisterede på at vente på Dem.
Vil De ikke sidde?
- Spurgte De ikke, hvad hun ville? - Det kan De gøre.
- Hvorfor spurgte De ikke? - Jeg siger jo aldrig et ord.
Giv hende for Guds skyld en replik, ellers kan hun udsulte os.
Goddag. Jeg hedder Sherlock Holmes. Det er min ven og kollega, dr. Watson.
De kan tale frit. Han forstår alligevel ingenting.
Men først et par mindre iagttagelser. De har en ondskabsfuld humor -
- som De bruger til at lindre en vis personlig smerte.
De har for nylig giftet Dem med en tilsyneladende rar mand -
- som nu har svigtet Dem til fordel for et moralsk tvivlsomt selskab.
De har opsøgt os i håb om, at der stadig er håb om forsoning.
- Gud i himlen, Holmes. - Alt det fremgår af Deres parfume.
- Hendes parfume? - Som oplyser mig og fælder dig.
- Hvorledes? - Jeg genkendte den, men du ikke.
- Mary! - John.
- Hvorfor giver du den som klient? - For at være sammen med min husbond.
Husbond.
- Sagen havde internationalt format. - En godsejer var blevet dræbt.
- Det var en alvorlig sag. - Du lader mig sidde og blomstre.
- Hvad kunne du gøre? - Du går da bare og noterer og måber.
Tak!
Der er klar scene, tæppet går op.
- Vi er klar til at begynde. - Med hvad?
Tit opklarer man en sag ved først at opklare en anden.
- Har du da en ny sag? - Den er gammel. Meget gammel.
- Jeg må dykke dybt. - I hvad?
Mig selv.
Lestrade, hold op med at lure ved døren og kom ind.
- Hvordan vidste du, det var mig? - Fodslaget.
Lettere end Jones, tungere end Gregson.
Jeg gik bare op. Mrs. Hudson sagde ikke et ord.
Hun er gået ind i litteraturkritikken ved hjælp af satire.
En beklagelig tendens hos tidens værtinder. Hvad vil du i din fritid?
- Hvordan ved du, jeg har fri? - Du henvender dig mest til min bar.
Watson, giv inspektøren, hvad han så gerne vil have.
Nå, Lestrade, hvad kan vi så gøre for dig?
Jeg er ikke i tjenesten. Jeg ville bare kigge ind.
- En høflighedsvisit? - Bare for at drikke julen ind.
- Glædelig jul. - Glædelig jul.
Så er det overstået. Hvad er det så, du undslår dig sådan at fortælle?
- Hvem har sagt, der er sket noget? - Det har du uden at mæle et ord.
- Du har fejldiagnosticeret, Holmes. - Så ret mig, doktor.
Han havde ikke lyst til en drink. Han trængte til den.
Han er ikke forlegen, han er bange.
Min biograf er ved at lære det. Hvor bliver de hurtigt modne.
Watson, styrk Scotland Yards mod. Og sid endelig ned, hr. inspektør.
Jeg er egentlig ikke bange.
Frygt er visdom i farens stund.
- Tak. - Skal vi tage det fra begyndelsen?
- Dig! - Nej.
Nej.
Dig!
Vent!
- Hvornår skete det? - I går formiddags.
Hvordan lød beskrivelsen af brudens ansigt?
Hvidt som et lig. Munden som et blodrødt sår.
- Poesi eller sandhed? - Nogle siger, det kommer ud på et.
De er nogle idioter. Poesi eller sandhed?
- Jeg så selv hendes ansigt bagefter. - Efter hvad?
Dig?
Eller mig?
En kvinde skyder sig, og du skal have hjælp til at finde den skyldige.
Scotland Yard skraber bunden.
- Det var ikke derfor, jeg kom. - Det anede mig.
- Hvad var det, bruden hed? - Emelia Ricoletti.
I går var det hendes bryllupsdag. Politiet blev tilkaldt -
- og hendes lig blev kørt til lighuset.
Det er normal procedure. Hvorfor fortæller du trivialiteter?
På grund af det, der så skete.
Limehouse, et par timer senere.
Thomas Ricoletti, Emelia Ricolettis mand.
Vel på vej for at identificere liget?
Det blev han sparet for.
Husk mig for evigt.
Møllerens datter...
Hvem er De? Hvorfor gør De det her?
- Fortæl nu, hvem De er. - Kan du huske vores sang, min ven?
Jeg sang den til brylluppet.
Emelia?
Du er jo død. Du kan ikke være her. Du døde jo.
Er jeg ikke smuk, Thomas? Ligesom den dag, du tog mig til ægte.
Hvad fanden foregår der?
Hvad ser det ud som, smukke ven?
Det er et blodbryllup.
"Til døden os skiller." To gange i dette tilfælde.
- Ejendommeligt. - Umuligt.
Selvmord som gadeteater. Et lig som morder. Mums!
Kom, Watson. Til lighuset. Der er ikke et sekund at spilde.
Hvilket man sjældent kan sige om et lighus.
- Skal jeg bare sidde her? - Vi bliver sultne senere, skat.
- Kan tweed gå an i et lighus? - Det er pinedød nødvendigt.
- Farvel. - Jeg er med i en kampagne.
- Hvilken kampagne? - For kvinders stemmeret.
- Er De så for eller imod? - Farvel!
Juhu! Nå, er de gået igen?
Sikke et liv de mænd fører.
- Ja, mænd! - Tag Dem ikke af det.
Jeg havde nær glemt... Det her kom til Dem.
M omgående
Mrs. Hudson. Sig til min mand, at jeg kommer sent hjem. Det er vigtigt.
- Er alt, som det skal være? - Det er bare en ven i nød.
- Jøsses. Hvem er den ven? - England.
Det var ikke særlig præcist.
Hvem har vagten i lighuset?
- Det ved du godt. - Altid ham.
Hvem er den idiot, der har gjort det her?
Det er af hensyn til sikkerheden.
Kvinden er død og mangler halvdelen af hovedet. Hun er ingen trussel.
Fortæl det til hendes mand under ligklædet der.
Det, der skete i Limehouse i går, var næppe en død kvindes værk.
- Mere sære ting er forekommet. - Såsom?
Tja... sære ting.
- Du taler som et barn. - Det er en mands værk. Hvor er han?
Holmes!
Hooper.
Tilbage til arbejdet der.
Du er vel kommet for at dupere os med dine tryllekunster.
- Er der noget, du synes, jeg skal se? - Ikke det mindste, mr. Holmes.
Du kan gå, når det passer dig.
Jeg bad mr. Holmes om at komme, så jeg beordrer Dem til samarbejde.
Der var to interessante træk, som du altid siger i dr. Watsons historier.
- Det har jeg aldrig sagt. - Jo, det siger du faktisk tit.
For det første er det afgjort Emelia Ricoletti.
Hun er blevet identificeret. Det er utvivlsomt hende.
- Hvem var så i Limehouse i går? - Det var også Emelia Ricoletti.
Umuligt. Hun var død og lå her.
Hun blev identificeret af sin egen mand, kort før han døde.
Han havde ikke grund til at lyve og tog næppe fejl.
Kusken kendte hende også.
Men hun kan ikke have været to steder på samme tid.
Nej, Watson, ét sted er grænsen for nyligt afdøde.
- Kan det dreje sig om tvillinger? - Nej. Det er aldrig tvillinger.
Hun havde ingen tvilling eller søster. En bror døde for fire år siden.
Det kunne være en hemmelig tvilling.
- En hvad for en? - En hemmelig tvilling.
Ikke? En tvilling, ingen har hørt om. Det hele kan være planlagt.
Lige fra undfangelsen? Hvor forudseende af hende.
- Det er aldrig tvillinger, Watson! - Hvordan lyder så din teori?
Eller snarere: Hvad er dit problem?
Hvad var du så bange for, siden du angreb min karaffel -
- og hvorfor har du anholdt en død kvinde?
Der har vi det andet interessante træk.
En blodplamage på fingeren. Det kan der være mange grunde til.
Bestemt. Der er én ting til.
Den var der ikke før.
Det var det der heller ikke.
DIG
Dig!
Holmes!
Et pistol i munden. En kugle gennem hjernen.
Baghovedet blæst af.
Hvordan kunne han overleve det?
- Du mener "hun". - Hvabehar?
- Ikke "han", men "hun". - Ja, det er klart.
Nå, men tak for en betagende sag.
Jeg sender et telegram, når jeg har opklaret den. Watson!
Skudsåret er tydeligvis dødsårsagen, men der er tegn på tuberkulose.
En obduktion kan bringe flere informationer til veje.
Sikke opmærksom man er blevet, nu da farmand er gået.
Jeg er opmærksom på visse punkter -
- ligesom Holmes kan være stærblind.
- Siger De det? - Ja, det siger jeg.
Det er utroligt, hvad man må gøre for at komme frem i et mandssamfund.
- Hvorfor sagde han det? - Tilbage til arbejdet!
Holmes, du må da have en teori.
Ikke endnu. Vi er på dybt vand, Watson. Dybt vand.
Og jeg bliver nødt til at dykke endnu dybere.
Grufuldt mord. "Spøgelset" identificeret?
Der gik flere måneder, før vi genoptog den besynderlige sag.
Og da under helt uforudsete omstændigheder.
Nu er der fem, og de er alle sammen ens.
Tys. Det er yderst vigtigt.
Jeg prøver at forstå ekliptikas vinkel på ækvator.
- Forstår du ikke alt? - Spild af hjerneceller. Jeg sorterer.
- Hvorfor er det vigtigt? - Er fem trivielle mord vigtige?
De er ikke trivielle. Fem mænd er blevet dræbt i deres eget hjem -
- med ris på gulvet som til bryllup og ordet "dig" skrevet med blod.
Det er hende. Bruden, der er genopstået.
- Det er opklaret. - Umuligt.
Det er ganske ligetil. Sagen om den gådefulde mrs. Ricoletti -
- er nævnt i bladene, og nu maskerer folk deres drab som spøgelsers værk -
- for at forvirre det utåleligt imbecile politi. Værsgo, opklaret!
Hils på mrs. Hudson, når du går, så hun føler sig lidt med.
- Er du sikker? - Ja. Forsvind. Watson!
Jeg er klar. Fat hat og gamacher. Vi har et vigtigt møde.
Flyttede dr. Watson ikke for nogle måneder siden?
Det gjorde han da også. Hvem er det så, jeg har talt til?
Sagt på vegne af det imbecile politi, så er den stol helt afgjort tom.
Det er den da også. Det fungerer nu forbløffende godt.
Jeg syntes faktisk, han var ved at komme efter det.
- Nå. Hvor har De været? - Beklager, jeg er forsinket.
Kan De ikke koge et æg? Der er sjældent tændt op i kaminen.
Der er støv alle vegne, og De har pudset mine gamacher i stykker.
Jeg ville tale med Dem, men personalet sorterer under min kone. Hvor er hun?
- Med forlov. Fruen er gået ud. - På den tid af dagen?
- Vidste De ikke det? - Hun er aldrig hjemme mere.
- Ligesom Dem selv, hr. - Hvabehar?
- Bare en bemærkning. - Hvem har bedt Dem om det?
- De er aldrig hjemme sammen mere. - Det grænser til næsvished.
Jeg vil tale med min kone om at tale med Dem.
Udmærket, hr. Hvornår skal De tale med hende?
- Jeg havde nær glemt det telegram. - Glemt?
- Nær glemt. - Hvad lavede De da?
- Læste Deres nye i Strand. - Synes De om den?
- Hvorfor skriver De aldrig om mig? - Forsvind.
Til dr. John Watson.
Kom straks, hvis det er belejligt. Kom, selvom det er ubelejligt. Holmes.
- Hvad for noget? - Ekliptikas vinkel på ækvator.
Jeg troede, det hastede.
Ækvators hældningsvinkel i forhold til Solens bane på himlen.
- Du har terpet for at virke klog. - Jeg er klog.
- Nu forstår jeg det. - Hvad?
Jeg deducerer, at vi skal besøge en, der er mere intelligent end dig.
Hold mund.
DIOGENES-KLUBBEN
ABSOLUT TAVSHED
Godmorgen, Wilder. Er min bror her?
Naturligvis. Han er ved morgenmaden.
- I værelset for fremmede? - Ja.
- Den herre er min gæst. - Dr. Watson, naturligvis.
Jeg har nydt "Den blå karfunkel".
Mange tak. Det glæder mig, at De syntes om den.
De er tudegrim.
Hvabehar?
Grim. Det, De sagde om "Den blå fiskehandler", var grimt.
Jeg er glad for, at De synes om min kartoffel.
Der skal arbejdes med det, Watson. Du bruger for meget tid på dansetimer.
Hvad?
Vil man studere menneskeheden, er det her stedet.
Bekvemt, da din voksende bagdel er klistret til det. Godmorgen, bror.
Sherlock. Dr. Watson.
- De ser ud til at være i fin form. - Jeg troede, jeg var enorm.
Nu De siger det, så er det indtag ufattelig skadeligt for helbredet.
- For hjertet... - Der er kun et stort hul i dets sted.
- Det ligger til familien. - Tag det ikke ilde op.
Hvis De bliver ved på den måde, har De højst fem år tilbage.
- Vi regner med tre, ikke, Sherlock? - Jeg satser på fire.
Du er blind for misfarvningen i det hvide i øjet og fedtet om hornhinden.
Så satser jeg på tre år, fire måneder og 11 dage.
- Han vil dø tidligere for at vinde. - Den risiko må du løbe.
- De leger med Deres liv. - Hellere det end at lege med andres.
- Tre år, hvis du spiser den kage. - Top!
Jeg ville have talt med dig om Manor House-sagen.
- Du var vist på dybt vand. - Nej, den har jeg opklaret.
Det var naturligvis Adams. Et jalousimord.
Han havde skrevet en afhandling om ekliptikas vinkel på ækvator.
- Så læste han en, der overgik den. - Ja, jeg har læst den.
- Kan du forstå det? - Ja, det er ligetil.
Nej, kan du forstå jalousimord? Genier har det ikke let med større ånder.
- Inviterer du mig for at ydmyge mig? - Ja.
- Nej, men det er langt det sjoveste. - Hvad ville du?
Vores livsstil er truet af en usynlig fjende.
En, vi omgås til daglig. Disse fjender er overalt.
De er ikke til at spore og umulige at standse.
- Socialister? - Nej, ikke socialister.
Anarkister? Franskmændene? Suffragetterne?
- Ingen grupper, De ikke er bange for? - Watson er umådelig årvågen. Uddyb!
Nej, udforsk. Det er en gisning, du skal bekræfte.
- Jeg forærer dig en sag. - Skotterne!
- Kender De teorien om paranoia? - Det klinger serbisk.
Du får besøg af en lady Carmichael. Du skal tage hendes sag.
Hvordan skal vi besejre disse fjender uden at kende dem?
Vi besejrer dem ikke. Vi taber med sikkerhed til dem.
Hvorfor?
Fordi de har ret, og vi tager fejl.
- Hvori består lady Carmichaels sag? - Den har visse interessante træk.
- Sådan siger jeg ikke. - Jo, du gør.
- Du har vel allerede opklaret den? - Du skal gøre benarbejdet for mig.
- Må vi ikke høre Deres løsning? - Det er der ikke megen sport i.
Tager du den, Sherlock? Det er ypperlig adspredelse.
- Kun hvis du tager en kage til. - Der er en på vej.
- To år, 11 måneder og fire dage. - Nu stiger spændingen. Tik tak...
- Mange tak, Wilder. - En mr. Melas vil tale med Dem.
Giv mig fem minutter. Jeg skal vinde et væddemål.
Giv mig hellere et kvarter.
Tik tak.
- Jeg søger Deres råd. - Det kan De nemt få.
- Og hjælp. - Det er ikke altid så nemt.
Der er sket noget, mr. Holmes.
Noget usædvanligt og rædselsvækkende.
Så har De heldet med Dem. Det er mine specialer.
- Det lyder lovende. - Holmes!
Fortæl endelig, hvad der nager Dem.
Jeg har spekuleret længe over, hvad jeg skulle gøre -
- men så slog det mig, at min mand kender Deres bror -
- og måske gennem ham...
Jeg er ikke sikker på, det er Deres gebet.
Herren hjælpe mig. Det er mere en sag for en præst.
Hvad skal formiddagen gå med, min ven?
En hård tørn med broderinålen?
- Et udmattende besøg i modehandlen? - Nu driller du, Eustace.
Hvad er det? Eustace?
Gå ud og leg. Gør nu, som jeg siger.
Hvad skal det betyde, Eustace?
- Døden. - Hvad?
Det betyder døden.
Nej, det er ikke noget.
- Jeg tog fejl. - Du er jo helt bleg.
Det er ikke noget.
- Har De beholdt konvolutten? - Min mand kasserede den.
Men der var hverken navn eller adresse.
- Har sir Eustace været i Amerika? - Nej.
- Heller ikke før De blev gift? - Ikke så vidt jeg ved.
Gå endelig videre med Deres fængslende beretning.
Det skete forrige mandag morgen.
To dage senere, om onsdagen, så min mand hende for første gang.
Hvem?
Eustace?
Hun er kommet efter mig, Louisa. Mine synder har indhentet mig.
Hvem er kommet efter dig? Du skræmmer mig.
Så se.
- Kan du ikke se hende? - Nej, jeg kan ikke se nogen.
Forsvundet.
Du har så mange hemmeligheder for mig. Er det en til? Hvem så du?
Det var hende.
Det var bruden!
- Og De så ingenting? - Ingenting.
- Beskrev Deres mand... - Ingenting, før i morges.
Eustace!
Eustace?
Eustace!
Pokkers! Eustace!
Hvor er du? Det er mig.
Husk mig for evigt.
Husk pigen.
Møllerens datter.
Hvem er De?
Jeg forlanger, at De svarer. Hvem er De?
Eustace, tal til mig. I Guds navn.
Det er Emelia Ricoletti.
Nej. Ikke dig.
Nej. Nej!
I denne nat, Eustace Carmichael -
- skal du dø.
- Holmes! - Tys.
- Emelia Ricoletti, bruden! - Ved De, hvad hun hedder?
Watson har en manisk iver efter letkøbte forklaringer.
- Hvordan har Deres mand det i dag? - Han vil ikke tale om det.
- Jeg har bedt ham om at tage væk. - Han skal blive, hvor han er.
- Er han ikke i fare? - Nogen vil prøve at slå ham ihjel.
- En fælde kræver lokkemad. - Min mand er ikke lokkemad.
Jo, hvis vi spiller vore kort rigtigt. Tag hjem med det samme.
Watson og jeg følger efter i tog. Sir Eustace skal dø i nat.
- Holmes! - Og det bør vi nok undgå.
- Afgjort. - Afgjort undgå det.
Lillebror har påtaget sig sagen, naturligvis.
De må holde øje med tingene uden at afsløre, De arbejder for mig.
Er det forstået, Watson?
Stol på mig, mr. Holmes.
Tror du ikke... Du ved ikke, hvad jeg ville sige.
Du ville sige, at der er overnaturlige ting på spil, og jeg ville le dig ud.
Men bruden, Holmes. Emelia Ricoletti er død og går igen.
- Du forbløffer mig, Watson. - Gør jeg det?
Hvornår har du fået fantasi?
Vel da jeg overbeviste læserne om, at en narkoman kunne være helt.
Ja, det var ret imponerende.
Men du kan være forvisset om, at der ikke findes spøgelser i denne verden.
Ud over dem, vi skaber for os selv.
Hvad sagde du?
Spøgelser, vi skaber for os selv. Hvad mener du?
- Søvngængeri. - Hvabehar?
Jeg går ganske enkelt i søvne. Det er udbredt. Er De ikke læge?
Det var ikke andet end et mareridt.
- Også indholdet af konvolutten? - Det var en dårlig spøg.
- Deres kone er af en anden mening. - Hun er hysteriker og fantast.
- Nej. - Hvad var det, De sagde?
Nej, hun er ikke hysteriker. Hun er intelligent og skarpsindig.
Min kone ser rædsler i en appelsinkerne.
Deres kone kan se alverden, hvor andre ikke ser noget af værdi.
Kan hun det? Hvoraf deducerer De det, mr. Holmes?
Hun giftede sig med Dem. Hun har vel kunnet se en grund til det.
Jeg vil prøve at redde Dem, men hvad har De med sagen Ricoletti at gøre?
- Ricoletti? - Ja tak. Med alle detaljer.
- Jeg kender hende ikke. - Jeg sagde ikke, det var en kvinde.
Vi finder selv ud. Jeg håber at se Dem i morgen.
- Det kommer De ikke til. - Så må jeg opklare mordet på Dem.
Du prøvede i det mindste.
Vil De sørge for, at lady Carmichael får det her?
- Hvad var det? - Fruen vil sove alene i nat.
Alle døre og vinduer i huset vil være låst.
Du tror måske, at genfærdet, bruden -
- vil prøve at lokke sir Eustace ud igen?
Ja, hvorfor ellers true: "I denne nat skal du dø"?
- Han vil vel ikke følge med? - Det er svært at sige, hvad han vil.
- Skyldfølelsen nager ham. - Over hvad?
- Noget, appelsinkernerne mindede om. - Var det ikke en spøg?
Overhovedet ikke. Appelsinkerner varsler død, en skik fra Amerika.
Det ved sir Eustace godt, og han ved, hvad han skal straffes for.
- Noget med Emelia Ricoletti? - Det antager jeg.
Vi har alle en fortid. Spøgelser er skygger for hver af vore solskinsdage.
Sir Eustace ved, at han er en mærket mand. Men han frygter mere end mord.
Han tror, han skal hentes til Helvede af afdøde mrs. Ricolettis genganger.
- Sikke noget vrøvl. - Ja. Har du din revolver med?
- Hvad nytter den mod et spøgelse? - Nemlig. Har du den med? Så kom.
Spillet er i gang.
- Duk dig, for himlens skyld. - Undskyld. Krampe.
- Er der stadig lys i lampen? - Ja.
Der slukkede sir Eustace.
Og lady Carmichael.
Hele huset sover.
- Kors! Det er mit livs længste nat. - Vær tålmodig, Watson.
Det er kun midnat.
- Det er sjældent, vi to gør det her. - Gudskelov. Det tærer på skelettet.
To gamle venner, der sidder og sludrer -
- om vind og vejr, mand til mand.
Hun er en enestående kvinde, lady Carmichael.
Det svage køn er din afdeling. Jeg tror dig.
- Du roste hendes skarpsindighed. - Hun har en flot, høj svang.
Hun er alt for god til ham. Det kan jeg også mærke, du synes.
- Jeg har ingen mening om sagen. - Jo, du har.
- Ægteskab optager mig ikke. - Hvorfor ikke?
- Hvad er der med dig i aften? - Du har et fotografi i dit ur.
Jeg så et glimt af det. Det er vist Irene Adler.
Du ventede, til jeg sov, og kiggede på det.
- Troede du ikke, jeg så det? - Irene Adler!
- Frygtindgydende spændende. - Nydeligt billede.
Hvorfor er ensomhed vigtigt for dig? Er det et nærgående spørgsmål?
Ikke fra en wienerpsykiater, men fra en militærlæge, ja.
Holmes, jeg er uden konkurrence din allernærmeste ven.
- Det indrømmer jeg. - Jeg vil have en normal snak med dig.
- Lad hellere være. - Hvorfor vil du helst være alene?
Hvis du taler om romantiske affærer, hvad jeg frygter -
- så har jeg mange gange forklaret, at alle følelser er mig fremmede.
Det er grus i et følsomt instrument. Et hak i en linse.
- Ja, du kan se, jeg har sagt det før. - Du citerer, hvad jeg har skrevet.
- Netop. - Det er mine ord, ikke dine.
Det er den udgave af dig, jeg viser offentligheden. Hjernen uden hjerte.
Regnemaskinen. Jeg skriver det, og læserne labber det i sig.
- Men jeg tror ikke på det. - Jeg skriver til din redaktør.
Du har levet et liv og må have haft...
Hvad for noget?
- Du ved godt... - Nej.
- Erfaringer. - Lån mig lige din revolver.
For pokker, Holmes. Du er af kød og blod med følelser og...
Du må da have... drifter.
Jeg har aldrig før længtes efter at blive angrebet af et spøgelse!
Jeg spørger som din ven og en, der bekymrer sig for dig:
Hvad har formet dig til at blive den, du er?
Watson...
Der er ingen, der har formet mig.
Det har jeg selv gjort.
- Rødskæg? - Du godeste!
Hvad skal vi gøre?
Lad os tage en snak med hende.
Mrs. Ricoletti, formoder jeg? En behagelig aften for denne årstid.
- Det kan ikke være sandt, Holmes! - Nej, det kan det ikke.
Er der låst? Var det ikke en rude, der blev knust?
Der er kun én knust rude, vi skal tage os af.
Bliv her. Alle døre og vinduer er låst. Det her er den eneste vej ud.
- Lyden kom herfra. - Bliv her!
Nej!
De lovede at beskytte ham!
Jeg ved, at De er et menneske.
Det må De være.
Der er ingen grund til at stå i mørke.
Vi befinder os trods alt i det 19. århundrede.
Husk mig for evigt.
- Watson! - Hun er dernede!
- Sig ikke, at du forlod din post. - Jeg så hende!
Borte, takket være dig. Fuglen er fløjet.
Nej! Det er ikke, som du tror. Jeg så spøgelset.
Der findes ikke spøgelser!
Hvad er der sket? Hvor er sir Eustace?
Han er død.
Du må ikke bebrejde dig selv det.
- Du har ret. - Godt, at du er kommet til fornuft.
Watson har lige så meget skyld. Vi har forkludret sagen.
Jeg skulle beskytte ham. Nu ligger han med en dolk i brystet.
- Du skulle efterforske mordet på ham. - Det havde jeg ikke regnet med!
- Hvad kan du fortælle os? - Han er blevet dolket med stor kraft.
- Af en mand? - Muligvis.
Bladet er skarpt, så det kan have været en kvinde.
Vi ved godt, hvem det var. Jeg så spøgelset med mine egne øjne!
- Du så det, du skulle se! - Du siger, jeg ingen fantasi har!
Så brug din hjerne på at eliminere spøgelset og iagttage resten:
En forklaring, der er indlysende for selv Lestrade.
- Tak. - Glem gespenster fra det hinsidige.
Kun én har haft motiv og mulighed. De kunne lige så vel have lagt en seddel.
- Det har de gjort. - Og så er der den anden knuste rude.
- Hvilken anden rude? - Der er ingen.
Der er kun den, vi kom igennem, men vi hørte... Hvad sagde du?
- Hvad var det, du sagde om en seddel? - Morderen har efterladt en seddel.
- Nej. - Den er fastgjort til dolken.
Der var ingen seddel, da jeg fandt liget.
Holmes?
Hvad står der?
Savner du mig?
- Gør du det? - Hvad?
Hvor har du den fra? Jeg efterlod den på gerningsstedet.
Gerningssted? Hvor finder du disse besynderlige udtryk? Savner du ham?
- Moriarty er død. - Men...
Hans lig er aldrig blevet fundet.
Det er at forvente, når man skubber en matematiker ud over et vandfald.
Ren fornuft tilsidesat af melodrama, det er dit liv i en nøddeskal.
Hvor finder du disse besynderlige udtryk?
- Har du taget på? - Du så mig i går. Virker det muligt?
- Nej. - Og dog er jeg vokset.
- Hvad mener Englands førende opdager? - Englands?
Du er på dybere vand, end du havde i sinde. Har du skrevet en liste?
- Over hvad? - Alt. Vi får brug for en liste.
- Det var godt. - Nej. Jeg er ikke færdig.
- Det er Moriarty sikkert uenig i. - Han prøver at distrahere mig.
- Han vil afspore mig. - Ja.
Han er malurten i bægeret, skåret i glæden. Virussen i dataene.
Jeg er nødt til at afslutte det her.
Hvis Moriarty er genopstået fra Reichenbach, skal han nok opsøge dig.
Jeg venter.
Ja...
Det er jeg bange for, at du gør.
Eustace Carmichael død
Det var mrs. Ricoletti
Endnu en brudeskandale
Hvem bliver den næste?
Han har siddet sådan i to dage.
- Har han spist? - Nej, ikke en bid.
Journalisterne er ellevilde. De er stadig udenfor.
Jeg kan ikke få dem til at forsvinde. Jeg har haft travlt med at lave te.
- Hvorfor laver De te til dem? - Det ved jeg ikke. Det gør jeg bare.
Han sagde, at der kun var én mistænkt, og nu vil han ikke forklare det.
Han elsker ellers den del.
Han sagde, det var så enkelt, at selv jeg kunne løse det.
Jeg tror, at han overdrev.
- Hvad mon han foretager sig? - Han venter.
- På hvad? - Djævlen.
Det skulle ikke undre mig. Her kommer så mange typer.
Send et telegram, hvis der sker noget.
Det, jeg vil sige, har allerede strejfet dit sind.
- Så har mit svar også strejfet dit. - Ligesom en kugle.
Det er en farlig vane at føle på ladte skydevåben i lommen på sin slåbrok.
Eller er du bare glad for at se mig?
- Du tilgiver nok, at jeg er på vagt. - Andet ville fornærme mig.
Jeg gengælder naturligvis gestussen.
Jeg kan godt lide din lejlighed. Den dufter så...
...maskulint.
Du har vel været her før nu?
Du er jo altid væk på dine små eventyr for The Strand.
Rejser tegneren med?
Skal du posere, mens du deducerer?
Jeg ved, at du har været her seks gange, mens jeg har været væk.
Det ved jeg, at du ved.
Din seng er i øvrigt overraskende bekvem.
Vidste du, at støv overvejende består af hud?
Ja.
Det smager ikke ligesådan. Hud skal være frisk og en kende sprød.
- Vil du ikke sidde ned? - Det er det, mennesker er.
Støv, der venter på at blive spredt. Det er alle vegne.
I hvert åndedrag, dansende i alle solstråler. Alle de brugte mennesker.
- Fascinerende. Vil du ikke ...? - Mennesker.
Man kan ikke holde noget blankt.
Har du noget imod, at jeg affyrer den for at rense den?
Lad os holde inde. Hvor er det nære ved at dræbe hinanden med legetøj?
- Sæt dig ned. - Hvad vil du?
- Du har valgt at komme her. - Du ved godt, at det ikke er sandt.
- Hvad vil du have, Sherlock? - Sandheden.
Nå, den. Sandheden er kedelig.
Du havde vel ikke forventet, at jeg dukkede op på gerningsstedet?
Stakkels sir Eustace. Han fik, hvad han havde fortjent.
- Du kan ikke have slået ham ihjel. - Og hvad så? Hold op.
Du er ligeglad med sir Eustace og bruden. Der er kun ét, du går op i.
Jeg ved godt, hvad du prøver på.
Bruden skød sig selv i hovedet, og så vendte hun tilbage.
Umuligt.
Men hun gjorde det. Og du vil vide hvordan.
Ikke sandt? Din verden er ved at styrte i grus, fordi du ikke ved det.
Du forsøger at standse mig. Du vil distrahere mig.
Minder det dig ikke om en anden sag? Er det her ikke sket før?
Der er ikke noget nyt under solen. Hvad var det nu?
Hvad var det for en sag?
Kan du huske den? Jeg har det lige på tungen.
Lige...
...på tungen.
Af hensyn til mrs. Hudsons tapet: én forkert bevægelse, og du er død.
Hvabehar?
Død er det nye sexede.
- Det fik da has på spindelvævene. - Hvordan kan du være i live?
Hvordan ser jeg ud?
Vær nu ærlig. Kan det ses?
- Hvordan kunne du overleve skuddet? - Jeg kunne rede det tilbage.
Jeg så dig dø. Hvorfor er du ikke død?
Det er ikke faldet, der dræber, Sherlock.
Det burde du af alle vide.
Det er aldrig faldet.
Det er landingen.
Vi er landet.
Ikke nu.
- Ikke nu. - Jeg håber, det var en behagelig tur.
Det var et kort eksil, men sikkert tilstrækkeligt i forhold til din OCD.
Jeg må tilbage! Jeg havde næsten løst det!
- Hvad taler du om? - Hvortil? Du var ikke nået ret langt.
- Ricolettis brud. Er I ikke med? - Nej, for du vrøvler, Sherlock.
En berømt, hundrede år gammel sag. Hun var død, men vendte tilbage.
- Ligesom Moriarty? - Hun skød sig ligesom Moriarty.
Du har jo kun lige hørt om ham. Han er på alle skærme i landet.
Og hvad så? Det er fem minutter siden, Mycroft ringede. Hvad har I lavet?
- Hvad har du lavet? - Jeg har været i mit tankens slot.
Jeg grundede over, hvordan jeg ville have løst sagen i 1895.
- Sherlock... - Jeg havde styr på det hele.
- Jeg var fordybet. - Du har læst historien om jeres møde.
Det hjælper at se mig selv igennem hans øjne. Jeg er meget klogere.
- Skulle vi virkelig tro på dig? - Ja. Det hele er i hans hoved.
- Jeg må tilbage. - Tankens slot er en mnemoteknik.
Jeg kender dens muligheder og især dens begrænsninger.
Måske ved jeg noget, som du ikke ved.
Bestemt. Har du skrevet en liste?
Du har taget på. Vesten er nyere end jakken...
Hold op. Har du skrevet en liste over alt det, du har indtaget?
Nej, han går i trance.
Min bror og jeg har haft en aftale siden den dag.
Uanset hvor jeg finder ham, i hver en gyde, hvert et herberg -
- er der altid en liste.
- Det kunne ikke nås på fem minutter. - Han var høj, før han gik om bord.
- Han virkede ikke høj. - Narkomaner er mestre i bedrag.
Jeg er ikke narkoman. Jeg er bruger.
Jeg dulmer kedsomheden og hjælper tankeprocessen på gled.
- Det her kan slå dig ihjel! - Kontrolleret brug er ikke dødeligt.
- Og afholdenhed gør ikke en udødelig. - Hvad laver du?
- Slår Emelia Ricoletti op. - Det må vi hellere.
- Jeg har adgang til MI5's arkiv. - Det er der, jeg søger.
- Hvad mener du om sikkerheden i MI5? - Det ville være en god ide.
Emelia Ricoletti. Uopklaret.
Hold mund! Jeg må tilbage. Jeg var der næsten, før I kom og kværnede løs.
Kværnede? Afbrød vi din session?
- Hør her. - Nej, så bliver du bare ved.
- Jeg er ikke vred. - Det var jeg ellers bange for.
Nå nej. Det var jeg ikke.
Jeg har hjulpet dig før. Det vil jeg gøre igen.
Jeg vil altid hjælpe dig.
- Det var min skyld. - Det havde intet med dig at gøre.
En uge i en fængselscelle. Jeg burde have indset -
- at det at isolere dig spærrer dig inde sammen med din værste fjende.
- For himlens skyld. - Morfin eller kokain?
- Hvad sagde du? - Ikke noget.
Jo, du sagde: "Hvad har du taget i dag? Morfin eller kokain?"
Holmes? Morfin eller kokain? Hvad har du taget i dag?
- Svar mig så! - Moriarty har været her.
Moriarty er død.
- Jeg var på et fly. - Et hvad?
- Du og Mycroft var der. - Du har ikke været uden for en dør.
Du har ikke været væk.
Fortæl mig det så: morfin eller kokain?
Kokain. En syvprocents opløsning. Har du lyst til at prøve?
Nej, men jeg har lyst til at smide det hele ud ad vinduet.
Så må jeg standse dig.
Så får du eftertrykkeligt at mærke -
- hvem der er soldat, og hvem der er narkoman.
Du er ikke soldat, du er læge.
Militærlæge. Jeg kan brække dine knogler og sætte navn på dem.
Min kære Watson. Du lader dig styre af følelser.
Du har svoret aldrig at gøre det under en efterforskning.
- Nej, kun i en af dine historier. - Jeg spiller gerne klovn for dig.
Jeg halser efter dig og får dig til at syne begavet -
- men du skal befinde dig på et højere moralsk stade!
- Hvorfor? - Det har folk brug for.
- Efter dine tåbelige historier? - Ja, efter mine tåbelige historier.
Mr. Holmes! Der er telegram til Dem, mr. Holmes.
- Hvad er der i vejen? - Det er Mary.
- Hvad er der med Mary? - Hun er i fare.
- Der er ikke et øjeblik at spilde. - Er det kokainen, der taler?
- Fare? Mary er vel bare på visit. - Kom nu!
Hvad foregår der? Er du i stand til det her?
Ja, når det gælder Mary. Det må du aldrig betvivle.
- Holmes! - Jeg har det fint!
Ikke den. Den her.
- Hvorfor? - Du er Sherlock Holmes. Tag den på.
Droske!
Hvor er hun?
Hvad foregår der?
Hvordan fordrev vi dog tiden uden dine spørgsmål?
Fortæl mig, hvor min kone er, eller du får en på tuden!
- Hvor er hun, Holmes? - I en nedlagt kirke.
Hun tror, at hun har løst gåden, og har udsat sig for stor fare.
Du har valgt en fortrinlig hustru.
- Hvad pokker? - Jeg har fundet dem.
- Hvad skal det her betyde, Mary? - Det er her, komplottet foregår.
Hvad er det for et sted? Og hvad i Djævlens skind og ben gør du her?
Jeg har indhentet oplysninger efter ordre fra mr. Holmes.
- Hvor kunne du, Holmes? - Ikke ham. Den kløgtige af dem.
Bagmanden var tydeligvis ikke alene.
Mrs. Ricoletti må have fået hjælp af sine venner.
- Bravo, Mary. Den kløgtige? - Jeg troede, at jeg havde mistet dig.
- Jeg troede, at vi forsømte hinanden. - Det var dig, der flyttede.
Det var Mary, jeg talte til. Arbejder du for Mycroft?
- Han overvåger sin bror. - Med en spion.
Har du aldrig tænkt på, hvor kompetent hun er af en sygeplejerske at være?
Nej da. Han ved, hvad sygeplejersker er i stand til. Hvornår indså du det?
- Desværre først nu. - Hårdt at være den træge lillebror.
- Så må jeg sætte farten op. Tys. - Udmærket. Hvad går det ud på?
- Hvad vil de opnå? - Lad os finde ud af det.
Beklager. Jeg elsker gongonger og dramatik.
- Det havde jeg aldrig gættet. - De deler vist min begejstring.
Fortræffeligt. Ypperligt teater.
Jeg bifalder forestillingen.
Emelia Ricoletti skød sig og dræbte øjensynlig sin mand bagefter.
Hvordan gik det til?
Lad os opsummere.
Mrs. Ricoletti påkalder sig alles opmærksomhed.
Dig!
Dig?
Eller mig?
Hun stikker en af pistolerne i munden, men affyrer den anden.
Gardinerne tilsøles med blod. Mængden overværer hendes såkaldte selvmord.
Et lig, der ligner mrs. Ricoletti til forveksling, bringes til lighuset.
Et ubetydeligt selvmord, som Scotland Yard ikke kerer sig om.
Imens sniger den rigtige mrs. Ricoletti sig væk.
Nu kommer den udspekulerede del.
Hun overtaler en kusk til at få fat i manden -
- uden for hans foretrukne opiumshule. Perfekt kulisse til et perfekt drama.
Hvem er du? Hvad vil du?
Emelia?
En fuldstændig entydig identifikation. Afdøde mrs. Ricoletti går igen -
- og med lidt snedigt lagt sminke har man et hævngerrigt genfærd.
Så manglede der kun én ting.
Gør det hurtigt. Uden tårer.
Den rigtige Ricoletti skulle ombyttes med liget i lighuset.
Skulle nogen forsøge at identificere hende, ville det være hende.
Hvorfor dø for at vise, at man har ret?
Alle gode sager har deres martyrer, og alle krige selvmordsmissioner.
Og vi er i krig.
Den ene halvdel af menneskeheden er i krig med den anden.
Den usynlige hær ved vores side -
- som tager sig af vore hjem og opfostrer vore børn.
De bliver ignoreret, talt ned til, overset -
- og har ikke engang lov til at stemme.
Men det er ikke desto mindre en hær -
- som rejser sig for at råde bod på en uretfærdighed -
- der er lige så gammel som menneskeslægten.
Mycroft havde ret. Det er en krig, som vi er nødt til at tabe.
- Hun var døende. - Hvem?
Emelia Ricoletti havde tuberkulose. Hun havde ikke langt igen.
Så hun ville give sin død betydning.
Hun kendte de hemmelige foreninger i Amerika og brugte deres metoder -
- til offentligt at konfrontere sir Carmichael med hans fortids synder.
Han kendte hende i Staterne.
Han lovede hende alt. Ægteskab. Status.
Og så fik han sin vilje med hende og svigtede hende.
- Han efterlod hende uden midler. - Hooper?
Holmes.
Jeg vil lige sige, at mig narrede hun ikke.
Hvorfor skriver De aldrig om mig?
Emelia troede, at hun havde fundet lykken hos Ricoletti -
- men han var også et udyr.
Emelia var vores ven. De aner ikke, hvordan det bæst behandlede hende.
Men vi så jo bruden.
Ja, det gjorde vi.
Det var ikke en rude, vi hørte blive knust. Det er et gammelt teatertrick.
- Det kan ikke være sandt! - Nej.
Det hedder "Peppers spøgelse".
En spejling i glas af et menneske af kød og blod.
Deres eneste fejl var, at glasset blev knust, da de fjernede det.
Se jer omkring. Her er fyldt med brude.
Da hun var genopstået, kunne enhver spille hende.
Det hævngerrige genfærd, som indjog enhver ondsindet mand skræk.
Et gespenst, der hjemsøgte dem, som endnu ikke havde fået deres straf.
Et forbund af hævngudinder var opstået.
De kvinder, som jeg... som vi har løjet for og forrådt.
De kvinder, som vi har overset og nedgjort.
Når ideen er opstået, kan den ikke slås ned.
Det er en målrettet persons værk.
En, som personligt kendte til sir Eustaces åndelige grusomhed.
Den dystre hemmelighed, kun kendt af hendes nærmeste venner -
- deriblandt Emelia Ricoletti, som hendes mand krænkede for år tilbage.
Ser man bort fra genfærdet, er der kun én mistænkt.
Ikke sandt, lady Carmichael?
Der er dog én detalje, som jeg ikke forstår.
Hvorfor hyre mig til at forhindre et mord, som De agtede at begå?
"Det giver ikke mening." Selvfølgelig ikke.
Det er ikke virkeligt.
Åh, Sherlock.
Kukkuk.
Nej. Ikke dig.
Det kan ikke være dig.
Tag dig nu sammen. Kostumerne, gongongen...
Overskurke har ikke gongonger eller særlige munderinger.
Hvad pokker foregår der?
Er det fjollet nok nu?
Gotisk nok? Vanvittigt nok? Selv for dig? Det giver ikke mening.
- Intet af det er virkeligt. - Hvad taler han om?
Det hele foregår i dit sind.
Sherlock? Holmes!
- Du drømmer. - Drømmer han?
Så vågnede han. Er det dét, du mener med kontrolleret brug?
Jeg må vide, hvor Ricoletti blev begravet.
For 120 år siden? Det tager uger, hvis det overhovedet er skrevet ned.
- Selv med mine ressourcer. - Sådan.
- Hvordan kan det være relevant? - Jeg må vide det.
- Hvordan Moriarty gjorde det? - Men det er jo sket i dit hoved.
Min efterforskning, ikke forbrydelsen, var ren fantasi.
- Stenen blev rejst af venner. - Hvad regner du med at finde?
Jeg er nødt til at forsøge!
Ricoletti blev begravet her, men hvad skete der med det andet lig?
- De flyttede det vel. - Hvorhen?
- I hvert fald ikke hertil. - Det må de have gjort.
De havde en, som fandt et lig, ligesom Molly fandt et lig til mig, da...
- Det behøver vi ikke at rode op i. - Vil du gøre det her?
Jeg er nødt til at vide det. Det er vigtigt for mig!
Nej, du har bare brug for et fix. Moriarty er tilbage.
- Vi står med et virkeligt problem. - Det når vi til. Lad mig nu gøre det.
Du får altid din vilje. Det er derfor, du har det sådan nu. Nu er det alvor!
- Ring bagefter. Jeg kører Mary hjem. - Hvad gør du?
- Mary kører mig hjem. - Det var bedre.
- Han har ret. - Det har han altid! Det er kedeligt!
Vil du hjælpe mig?
Cherchez la femme.
Jamen dog. Fadeburet er tomt.
De må have begravet hende under kisten.
Det var synd, Sherlock. Måske begravede de liget et andet sted.
Højst sandsynligt. Det er også længe siden.
Vi har en sag, der haster mere. Moriarty er vendt tilbage fra de døde.
Husk mig for evigt.
Her?
Javel.
Jeg er altså stadig ikke vågnet.
Du er for langt inde, Sherlock.
Du bliver den første, der bliver begravet i sit eget tankens palads.
Er omgivelserne ikke en anelse melodramatiske?
For os to? Bestemt ikke.
Hvad er du?
Du ved godt, hvad jeg er. Moriarty. Forbrydelsens Napoleon.
- Moriarty er død! - Ikke i dit sind. Der dør jeg aldrig.
Du har engang kaldt din hjerne en harddisk. Hils på virussen.
Det er sådan, vi to slutter af.
Altid her. Altid sammen.
Du har en fremragende forstand, Moriarty. Jeg beundrer den.
Den er måske endda lige så storslået som min egen.
Jeg er rørt.
Jeg er beæret.
Men når det gælder håndgemæng på en skrænt -
- ryger du i vandet, stump.
Du tror, du er så stor og stærk, Sherlock. Men det er du ikke her!
Jeg er din svaghed!
Jeg holder dig nede!
Hver gang du falder! Hver gang du fejler!
Når du er svag, er jeg der!
Nej. Lad være med at kæmpe imod. Læg dig ned og tab!
Skal vi springe i sammen? Vi er nødt til at gøre det sammen, ikke?
I sidste ende er der kun dig og mig!
Fjern Dem venligst fra min ven. Han finder Dem en smule irriterende.
Det er uretfærdigt. I er to!
Vi er altid to. Læser De ikke The Strand?
På knæ, professor.
Hænderne om bag på hovedet.
- Tak, John. - Hvorfor kalder du mig nu John?
- Du ville blive overrasket. - Nej.
Det er på tide, at du vågner, Sherlock.
- Jeg ved, at jeg er med i et eventyr. - Selvfølgelig gør du det, John.
Hvordan er den anden mig det andet sted?
- Klogere, end han ser ud til. - Så må han være temmelig klog.
- Temmelig klog. - Stik dog af med din elskede.
- Hvor flabet. - Uforskammet.
- Med forlov? - Det kan du tro.
- Det var min tur. - Så sandt.
Hvordan har du tænkt dig at vågne?
- Sådan her, tror jeg. - Er du sikker?
- Jeg overlever altid et fald. - Men hvordan?
Elementært, min kære Watson.
- Har du savnet mig? - Har du det godt?
- Ja. Hvorfor ikke? - Du tog en overdosis. Du bør tjekkes.
Det er der ikke tid til. Jeg skal til Baker Street. Moriarty er tilbage.
Det håber jeg næsten, han er. Hvis det kan redde dig fra det her.
Det er der ikke brug for nu. Nu har jeg den ægte vare.
- Jeg skal på arbejde. - Sherlock...
Lover du det?
Hvorfor er du her endnu?
Burde du ikke få mig benådet som en ordentlig storebror?
Dr. Watson?
Vær rar at passe godt på ham.
Rødskæg
Vent. Så lever Moriarty altså?
- Nej, han er bare tilbage. - Han er altså død?
Ja da. Ingen kan overleve at skyde sig i hovedet.
Jeg har ulejliget mig med at tage en overdosis for at bevise det.
Moriarty er uden tvivl død. Men hvad vigtigere er:
Jeg ved præcis, hvad hans næste træk er.
Flyvemaskiner og telefontingester? Det var da en vanvittig fantasi.
Det var mit bud på, hvordan fremtiden og vi ville tage os ud.
En logiker bør kunne forestille sig Atlanterhavet ud fra en vanddråbe.
- Eller Reichenbach? - Har du skrevet om sagen?
Ja.
Du har vel skrevet, at det var et af mine få nederlag?
Ja da.
"Fortællingen om den usynlige hær".
"Hævngudinderne"? "Det uhyrlige regimente"?
Jeg tænker snarere "Den afskyelige brud".
- En smule makabert. - Det sælger. Der er rigtige mord i.
- Det er dig, der er eksperten. - Hvad angår din egen fortælling...
Tager du stadig kun syv procent? Jeg tror, du har øget doseringen.
Jeg lod nok fantasien løbe en smule af med mig. Men det kunne måske ske.
Jeg ville i hvert fald befinde mig godt i en sådan verden.
- Det tror jeg ikke, jeg ville. - Det tror jeg nu nok.
Men jeg har nu også altid vidst, at jeg ikke er bundet af min tid.